Стефан Фурнаджиев
Дърво

chitanka.info

Листото само се отказа от височината си.

Нямам ръст да го задържа за нея.

Падна върху моята ръка

и разлисти душата ми.

Листопадът оголи клоните.

Близна въздухът гола кожа.

Мъхът се отрони.

Без гравитация

се привличаха

клетките на паметта ми.

Без паметта на дървото

не бихме се раждали.

Не бихме вървели

без корените на дървото.

Бях гост на джуджета,

не моите мисли.

Сега с мъдреците закусвам —

скворци по дърветата.

В горското ще отида,

ще засявам тополи.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.